vers. Charlie.and.the.Chocolate.Factory.1080p.HDDVD.ESiR x264
7.94GB; 1920x1080; 23.976fps.; x264; ac3-5.1
Asta e o poveste despre un băiat obișnuit pe nume Charlie Bucket.
Nu era mai rapid sau mai puternic decat alți copii.
Familia lui nu era bogată, sau puternică sau cu relații
... de abia aveau ce mânca.
Charlie Bucket era cel mai norocos băiat din lume. Doar că n-o știa încă.
- Bună seara Bucket. - Bună seara.
Supa e aproape gata dragă. Mai ai ceva de pus în ea?
Nimic nu-i mai bun ca varza decât varză.
Charlie, am găsit ceva ce cred că-ți va place.
Tatăl lui Charlie lucra la fabrica de pastă de dinți din localitate.
Orele erau lungi și leafa mică.
Dar câteodată mai erau și surprize.
- E exact ce aveam nevoie. - Ce e Charlie?
- Tata a găsit-o. Piesa ce-mi trebuia. - Ce piesa era?
- Pălăria lui Willie Wonka. - Frumoasă.
- Ce asemănare. - Crezi?
Știu asta.
Eu l-am văzut pe Willie cu ochii mei.
Am lucrat pentru el.
- Tu? - Da.
- A lucrat. - Iubesc strugurii.
Desigur, eram mai tânăr pe atunci.
Wonka a început cu un singur magazin pe Cherry Street.
Dar lumea întreaga îi cumpără dulciurile.
- Dle Wonka. - Da.
Mai avem nevoie de Batoane Wonka.
... și nu mai avem pâinici de ciocolată.
Atunci trebuie să mai facem.
Deschide.
Era un geniu. A inventat o nouă metodă de fabricare a înghețatei cu ciocolata?
Care sta rece ore întregi fără frigider.
O poți pune la soare într-o zi cu soare și nu se va topi.
Willie Wonka a făcut-o.
A decis să ridice o fabrică de ciocolată cum trebuie.
Cea mai mare din istorie. De 50 de ori mai mare ca celelalte.
Bunicule, nu face scârboasa povestea.
Spune-i de prințul indian. De abia așteaptă să audă.
Prințul Pondicherry i-a scris o scrisoare dlui Wonka
cerându-i să vină în India să-i facă un palat din ciocolata.
Va avea 100 de camere și totul va fi din ciocolată albă sau neagră.
Cărămizile erau din ciocolata.
Și liantul dintre ele era ciocolata.
Pereții și tavanul erau și ele tot din ciocolata.
- Cu timpul au pus și mobila... - E perfect.
În toate privințele.
Da, dar nu rezistă. Ai face bine să începi să mănânci acum.
Prostii. Nu intenționez să-l mănânc ci să locuiesc în el.
Dl Wonka avea dreptate. Curând a venit o zi călduroasă.
Prințul a trimis o telegramă cerând un nou palat.
Dar Willie avea și el probleme.
Toți producătorii de ciocolată au devenit geloși pe dl Wonka.
Și au trimis spioni să fure rețeta secretă.
Fickelgruber a început să facă o înghețată care nu se topea.
Prodnose a făcut o gumă ce nu-și pierdea gustul.
Altul a făcut o gumă din care făceai niște baloane imense.
Într-o dimineață, dl Wonka le-a spus tuturor lucrătorilor
să se ducă acasă. A anunțat că închide fabrica de ciocolată.
Închid această fabrică pe veci.
Dar nu a închis de tot. E deschisă acum.
Câteodată când spun pe veci înseamnă pentru mult timp.
Ca mine așa, cred că o să mănânc supa de varza pe veci.
- Fabrica s-a închis Charlie. - Și părea că pe veci.
Apoi, într-o zi am văzut fum ieșind pe coșuri.
- Fabrica lucra iar. - Ți-ai recuperat slujba?
Nu, nimeni nu și-a recuperat-o.
Dar trebuie să fie oameni care lucrează acolo.
Gândește-te Charlie.
Ai văzut pe cineva să intre în fabrica aia? Sau să iasă din ea?
- NU, porțile sunt închise mereu. - Exact.
- Atunci, cine operează pe mașini? - Nimeni nu știe.
- E un mister. - L-a mai văzut cineva pe dl Wonka?
Nimeni. Nu iese niciodată afară.
Singurele care ies din acel loc sunt dulciurile.
Deja împachetate și adresate. Aș da orice să mai intru acolo încă odată.
Să văd ce s-a ales din acea uimitoare fabrica.
Dar nu vei ajunge acolo. Nimeni nu poate.
E un mister și așa va fi mereu.
Cel mai aproape vei ajunge doar de macheta aia a lui Charlie.
Haide Charlie, e timpul să se culce.
Noapte bună.
Nimic nu-i imposibil Charlie.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Chiar în acea noapte, imposibilul se pusese în mișcare.
Dragi oameni, eu Willie Wonka
am decis să las 5 copii să-mi viziteze fabrica anul acesta.
Pe deasupra, unul dintre copii v-a primi un premiu inimaginabil.
5 tichete aurii au fost ascunse în spatele ambalajului ciocolatelor Wonka.
Aceste ciocolate pot fi oriunde, în orice oraș, sau țară.
Nu ar fi minunat să desfaci o ciocolată și să găsești un tichet auriu?
Știu, dar eu primesc numai o singură ciocolata pe an, de ziua mea.
- Asta e săptămâna viitoare. - Ai șanse ca oricare.
Tu nu îți permiți să cumperi ciocolată în fiecare zi.
Tu Charlie primești una pe an. Nu are nici o șansă.
Toți au o șansă.
Ține minte, primul care va găsi un tichet va fi foarte gras.
Am mâncat o ciocolată Wonka și am simțit ceva ce nu era ciocolata.
Nucă de cocos, nucă, unt de arahide?
Așa că m-am uitat și... am găsit tichetul auriu.
Augustus, cum vei sărbători?
Voi mânca mai multe dulciuri.
Noi toți știam că Augustus va găsi tichetul auriu.
Mănâncă atâta ciocolata că era imposibil să nu găsească unul.
Ce băiat respingător.
Au mai rămas 4.
Acum că au găsit unul, lucrurile o vor lua razna cu adevărat.
Veruka Salt.
Imediat ce draga mea mi-a spus că vrea un tichet,
am luat toate ciocolatele pe care le-am găsit.
Mii. Sute de mii. Lucrez și eu în branșa așa că am spus lucrătoarelor mele.
Bună dimineața. De acum, desfaceți ambalaje în loc de nuci.
Au trecut câteva zile și nu am avut noroc. Mă întreba mai tare în fiecare zi.
Unde e tichetul meu? Îmi vreau tichetul.
Nu puteam să îmi văd fată așa de nefericită.
Am continuat căutarea până a găsit ceea ce își dorea.
Până la urmă i-am găsit un tichet.
Tati, mai vreau un animăluț.
- E mai rea ca grăsanul. - Eu nu cred că e corect.
- Nu a găsit singura tichetul. - Nu-ți face griji Charlie.
Omul ăla își răsfață fata și nu apare nimic bun dacă răsfeți așa un copil.
Charlie, mama și cu mine ne-am gândit
că poate vrei să-ți desfaci cadoul în seara asta.
Poftim.
Poate ar trebui să aștept până dimineața.
Noi avem o grămadă de ani, noi nu așteptăm.
- Să nu fi dezamăgit. - Orice ar fi, tot ai ciocolată.
Acum e acum.
- O voi împărți. - Nu, Charlie, nu cadoul de ziua ta.
E ciocolata mea și fac ce vreau cu ea.
Să vedem ce zice.
Al treilea tichet găsit de Violet Beauregard.
Astea sunt o parte din cele 263 de medalii și trofee pe care le-a câștigat fata mea.
Eu merge mereu la sigur. Când am auzit de treaba asta cu tichetele am mers la sigur.
E doar o tânără reușita. Nu știu de unde moștenește.
Eu sunt campioana la mestecat guma.
O bucată de gumă o mestec 3 luni în cap. Ăsta e un record.
Desigur și eu am partea mea de trofee. Majoritatea la măciuci.
Nu îmi pasă de ceilalți copii, eu voi câștiga.
Spune-le de ce.
- Pentru că sunt o câștigătoare. - Ce fata sălbatică.
- Josnică. - De ce anume vorbim?
De libelule.
Al patrulea tichet a fost găsit de un băiat...
- De fiecare dată aud asta. - De multe ori nici nu știu ce vorbește.
Copiii din ziua de azi cu toată tehnologia asta...
Mori, mori, mori!
Nu pare că știe ce se întâmpla.
- Eu nu am luat decât o ciocolată. - Și ce gust avea?
- Nu știu. Nu-mi place ciocolată. - Bine că intri într-o fabrică de ciocolată.
Nerecunoscător im...
Întrebarea e cine va fi câștigătorul...
Tati, de ce nu ești la muncă?
Fabrica s-a închis pentru o vreme.
- Ca o vacanță? - Da, ceva de genul ăsta.
De fapt nu era nici o vacanță.
A fost introdusă o altă mașină.
Fabrica a decis că trebuie să se modernizeze.
Așa i-au luat slujba dlui Bucket.
- E mai rău decât era. - Vei găsi o altă slujbă.
Dle Bucket, norocul ni se va schimba. Știu eu asta.
Noi doi vom mai avea o șansă. Să găsim acel ultim tichet.
Ești sigur că vrei să-ți cheltui banii pe asta?
Da.
Fugi la primul magazin și ia prima ciocolata ce o vezi.
Grăbește-te înapoi și o deschidem împreună.
Un băiat atât de bun.
- Bunicule, ai adormit. - Ai luat-o?
- De la ce capăt s-o desfac? - Fă-o repede.
Un copil din Rusia a găsit ultimul tichet.
O ciocolată, vă rog.
Ce tupeu au unii.
Tichet norocos...
E un tichet auriu.
Ți-l cumpăr eu. Îți dau 50 de dolari.
Ai înnebunit? Îi dau eu 500 de dolari.
- Vrei să mi-l vinzi pe 500 de $? - Lăsați copilul în pace.
Nu te mai duce nicăieri decât direct acasă.
L-am găsit.
Să vedem ce zice pe el.
Salutări ție norocosule deținător al tichetului auriu.
Eu, Willie Wonka te invit să vii la fabrica mea...
Eu vă voi conduce în turul fabricii și vă arăt tot ce e de văzut.
Vi se va da câtă ciocolata puteți mânca.
Unul dintre voi va primi un extra premiu
- Uitați-vă instrucțiunile. - Veniți la porțile fabricii la 10.
Permit să fiți însoțit de un membru al familiei.
Până atunci...
- Asta e mâine. - Nu ai nici un minut de pierdut.
Scoate noroiul de pe pantaloni.
Prima dată trebuie să decidem cine se duce cu el.
- Eu. - Dar tu dragă?
Bunicul pare să știe mai multe ca noi.
Asta dacă se simte destul de bine.
Nu mă duc. Cineva mi-a oferit 500 de $ pe tichet.
Pariez că altcineva ar plăti mai mult. Avem mai multă nevoie de bani.
Tinere, vino aici.
Sunt o grămadă de bani în lume.
Dar tichetul ăsta sunt doar 4 ca el în lume.
Și atâtea vor fi. Numai un prost ar da asta pe ceva atât de comun cum sunt banii.
- Tu ești prostuț? - Nu dle.
Atunci curata noroiul de pe pantaloni.
- Tati, vreau să intru. - Este 9:59, dragă.
- Nu poate trece timpul mai repede? - Crezi că dl Wonka te va recunoaște?
Greu de spus, au trecut ani buni.
Ochii pe premiu, Violet.
Vă rog, intrați.
Înaintați.
Închideți porțile.
Dragi vizitatori, e plăcerea mea să vă primesc în umila mea fabrica.
Nu a fost minunat? Îmi era frică să nu strice tonalitatea, dar... finalul ăla...
- Cine ești tu? - El e Willie Wonka.
Bună steluța, pământul te salută.
Dragi oaspeți, salutări. Bun venit la fabrică. Vă strâng mâna.
- Eu mă numesc Willie Wonka. - Nu trebuia să fii sus acolo?
Nu prea puteam să privesc spectacolul de acolo, nu?
Nu știu dacă vă amintiți de mine, dar eu am lucrat aici în fabrică.
Ești unul din cei care m-au furat?
Nu dle.
Minunat, bun venit înapoi. Să mergem copii.
- Nu stingeți focul? - Nu contează.
Lăsați-vă hainele oriunde.
Dle Wonka, e cald aici.
Trebuie să țin cald aici,
pentru ca lucrătorii mei sunt obișnuiți cu un climat cald.
Nu suporta frigul.
Cine sunt muncitorii? Toate la timpul lor.
- Dle Wonka eu sunt Violet Beauregarde. - Nu îmi pasă.
Ar trebui pentru că eu voi câștiga premiul mare.
Ești încrezătoare și asta-i important.
Eu sunt Veruka Salt, mă bucur să vă cunosc.
Credeam că Veruka e ceva ce-ți crește pe talpa.
Eu sunt Augustus și iubesc ciocolata ta.
Văd asta. Și mie îmi place. Nu te aștepți să avem atâtea în comun.
Tu. Tu ești cel de la televizor. Tu ești diavolul care a spart sistemul...
Și tu, tu ești doar norocos că ești aici, nu?
Voi restul trebuie că le sunteți pa...
- Părinți. - Da. Mame și tătici.
Tati...
Să ne mișcăm.
- Vrei niște ciocolată? - Da. Atunci du-te și câștigă ceva.
- Să fim prietene. - Cele mai bune.
De aici încolo se întinde fabrica de ciocolată.
- Atunci de ce e ușa atât de mică? - Să țină toată savoarea înăuntru.
Fiți atenți copii, să nu va pierdeți capetele.
Fiți doar foarte calmi.
Este minunat.
Da, e foarte minunat.
Fiecare picătură din rău e ciocolată topită.
Cascada e cea mai importantă.
Amestecă ciocolată și o face mai fină. Nici o alta ciocolata nu o mai fabrică așa.
Să țineți secretul ăsta.
Țevile astea trag ciocolată
și o duc în fabrică. Mii de galoane pe oră.
Vă place pajiștea mea? Încercați iarba.
- Este atât de delicioasă și de arătoasă. - Poți mânca iarba?
Desigur. Totul din camera asta e comestibil. Până și eu sunt comestibil.
Dar asta se numește canibalism și e fundamentul anumitor societăți.
Bucurați-vă.
- Fiule, te rog. - Tata, a zis să ne simțim bine.
- De ce o ții și nu îți iei alta? - Pentru că doar eu sunt campioana.
Nu sunt ratată ca tine.
Tati, uite acolo. Ce este?
Este un omuleț. Acolo, la cascada.
- Sunt doi. - Sunt mai mult de doi.
- De unde vine? - Cine sunt?
- Sunt oameni ireali? - Desigur. Sunt umpa lumpa.
- Umpa lumpeni? - Direct din Lumpania.
- Nu exista locul ăsta. - Ce?
Dle Wonka eu predau geografie.
Atunci înseamnă că știi totul despre ea.
Totul e o junglă împânzită de cele mai nasoale chestii din lume.
E plină de toate urâțeniile de pe lume.
Am fost acolo să caut arome exotice pentru dulciuri.
În schimb i-am găsit pe umpa lumpeni.
Trăiau în case în copaci de frică la ce trăia pe pământ.
Ei nu mâncau decât omizi verzi care aveau un gust revoltător de urât.
Ei au căutat ceva cu care să amestece omizile să aibă un gust mai bun.
Niște bondari și alte alea, care aveau toate un gust înfiorător.
Dar nu atât de rău ca omizile alea.
Dar mâncare pe care o căutau cel mai mult era cacaua.
Erau norocoși dacă găseau 3-4 bucăți pe an.
Dar cum o mai găteau...
Nu se gândeau decât la așa ceva.
Din asta se face ciocolata așa că i-am zis șefului...
Sunt niște lucrători atât de minunați. Vă avertizez că sunt cam misterioși.
- Mereu fac glume. - Augustus copile, nu faci bine.
Băiete ciocolata mea nu trebuie atinsă de mână de om.
Nu știe să înoate.
Uite-l cum se duce.
E de mirare cum de e țeava aia destul de mare.
- Nu e destul de mare. Încetinește. - Cred că s-a oprit.
A înfundat țeava.
- Ce fac ei? - Cred că ne vor cânta ceva.
Fac asta numai la ocazii speciale.
Nu sunt încântători?
- Pare repetat. - De unde știau ce se va întâmpla?
Ăla e fiul meu. Unde duce țeava aia?
Țeava aia duce în camera unde fac eu cel mai bun sortiment cu fragi.
Adică îl faci specialitate și va fi mâncat?
Nu, nu aș permite așa ceva. Gustul va fi groaznic.
Vă imaginați ceva cu gust de Augustus?
Nimeni nu va cumpăra.
Vreau s-o duci pe dna în camera specialităților.
Ia un băț și caută-l prin butoaie.
Dle Wonka? De ce numele lui Augustus era deja în cântecele umpa lumpa?
Improvizarea e interesantă. Oricine o poate face.
Tu, fetițo. Spune ceva, orice.
- Guma. - Guma e de prost gust
Guma eu nu o gust. Vezi, exact la fel.
Nu e.
Tu nu ar trebui să te bâlbâi, pentru că nu înțeleg ce spui.
Acum, în drum spre ușă.
- De ce râdeți? - Cred că de la dulciuri.
Știați că dulciurile produc secreția endorfinelor
- Și te simți îndrăgostit? - Nu mai spune.
La bord.
La drum.
Poftim, încearcă asta, îți va face bine. Arăți înfometat.
- E minunată. - Asta pentru că e amestecată de cascada.
Cascada e cea mai importantă, amestecă ciocolata. Asta o face omogena și pufoasă.
- Apropo, nici o fabrică din lume... - Ai mai zis asta.
- Sunteți cam mărunți. - Da, suntem copii.
Asta nu-i o scuză, eu nu am fost niciodată așa.
Ai fost și tu așa.
Nu, pentru că eu îmi puneam o pălărie pe cap.
Voi cu mânuțele alea mici nu puteți ajunge.
- Vă amintiți cum era să fiți copil? - Și cât de tare.
Oare?
Willie a încercat să-și uite copilăria.
Ne dați sau nu ne dați?
Pe cine avem aici?
Ruthie, Veronica, Terence.
Și cine e sub cearșaf? Micul Willie Wonka.
Willie Wonka era fiul celui mai renumit dentist al orașului.
Wilbur Wonka.
Să vedem ce pagube pot face.
Caramelele, îți pot rămâne în aparat.
Acadelele. Cum le mai zicem noi și Carii pe băț.
Și apoi toate aceste ciocolate.
Săptămâna trecută am citit într-o revistă ca unii copii sunt alergici la ciocolată.
- Îi mănâncă nasul. - Poate eu nu sunt alergic.
- Aș putea încerca o bucată. - Adevărat? Dar de ce să riști?
Dle Wonka. Ne îndreptam spre tunel.
Da. Cu toată viteza înainte.
- Cum văd pe unde merg? - Nu văd. Nu au cum.
Aprindeți lumina.
Fiți atenți, trecem pe lângă niște camere foarte importante.
- La ce folosești crema de păr? - Face părul mai moale.
- Lapte bătut. - Desigur.
Nu are logică.
Pentru tine, laptele bătut nu-i bătut dacă nu-l bați.
Toată lumea știe asta.
Opriți barca. Vreau să vă arăt ceva.
Camera de invenții.
Asta e cea mai importantă cameră din toată fabrica.
Simțiți-vă bine, dar nu atingeți nimic.
- Dle Wonka ce e asta? - Să vă arăt.
Nu m-ai ajutat acolo
E pentru copii cu alocații mici. O poți suge mereu și nu se micșorează.
- Nu-i drăguț? - E ca guma.
Nu, gumă e pentru mestecat. Dacă încerci s-o mesteci pe asta îți cad toți dinții.
Dar au un gust minunat.
Asta e bomboană pentru păr. Dacă servești una din asta
a doua zi îți va crește păr pe gulie.
- Mustața și barba. - Ce sunt astea?
Ai văzut motocicliștii ăia? Aia cu motocicletele alea grozave?
Aia se cu la borcan și băgă mâna în el...
Nu e gata încă definitiv, pentru ca un umpa lumpa l-a încercat ieri și...
Ești bine azi? Arăți minunat.
Fiți atenți la asta.
- Asta se mănâncă? - Știi măcar ce este asta?
Guma.
Da, o lamă din guma cea mai minunată din univers.
Știți de ce? Pentru ca guma asta include o masă cu 3 porții în ea.
De ce ar vrea cineva asta?
Va însemna sfârșitul tuturor bucătăriilor. Doar o lamă din guma Wonka și va fi de ajuns
mic-dejun, prânz și cina.
Guma asta conține supa, carne friptă și plăcintă cu afine.
E minunat.
- Suna ciudat. - Parcă e guma mea.
Prefer să nu o încerci, mai sunt câteva lucruri de...
Dețin recordul mondial la mestecat guma.
Nu îmi e frică de nimic.
Cum e dragă?
E nemaipomenită. Acum are gust de supă.
Da, scuip-o.
- Ai face bine să... - Se schimba. Friptură cu cartofi.
Fata mea va fi prima care va mânca o gumă meniu complet.
Doar ca eu nu am pus la punct...
- Înghețata cu afine. - Partea asta.
Ce are la nas?
- Tot nasul eu s-a învinețit. - Ce vrei să spui?
- Violet, te faci violet. Ce se întâmpla? - V-am spus că nu e gata încă.
Se produce ceva ciudat când se ajunge la desert.
Aroma de înghețată e... îmi pare rău.
Mama, ce se întâmpla cu mine?
Se umfla.
Ca o afina.
Am încercat pe 20 de umpa lumpa și toți au ajuns ca o afina. E ciudat.
Dar nu pot avea o afina drept față. Cum va mai concura?
O poți duce la un bâlci la țară.
Vreau s-o duceți la camera de stoarcere, imediat.
- Camera de stoarcere? Ce-i faceți acolo? - O vor stoarce.
Ca pe un mic cos. Trebuie scos tot sucul ăla din ea imediat.
Mama ajută-mă.
Haideți, să mergem.
Trebuie să ne grăbim să respectăm orarul. Sunt foarte multe de văzut.
Dle Wonka, de ce ai hotărât să lași oameni să intre aici?
Ca să vadă fabrica.
- Dar de ce acum? - Ce fel de premiu e?
Cel mai bun premiu e cel neștiut.
Poate îl poți cumpăra cu bani.
Nu și de aia a mestecat aia guma tot timpul, de dezgustător.
- Dacă nu-ți place gumă, de ce o faci? - Nu te mai bâlbâi că mă amețești.
Îți amintești prima bomboana ce ai mâncat-o?
Își amintește prima bomboana ce a mâncat-o.
Îmi pare rău, mi-am amintit ceva.
- Asta se întâmpla des? - Din ce în ce mai des.
Azi.
La asta mă pricep și eu. Și eu sunt în branșa asta cu alunele.
De ce nu faci toată treaba cu HALS3000?
Știi, ești ciudat.
- Veverițe. - Da, veverițe.
Au fost special antrenate să scoată miezul.
- De ce veverițe și nu o mașină automată? - Doar ele pot scoate aproape tot miezul.
Vedeți cum verifica dacă nuca e bună?
Uite, cred că aia e stricată.
Tati, vreau o veveriță, ia-mi una din alea.
- Veruka, ai multe animale minunate. - Nu am decât un ponei, 2 câini și 4 pisici
și 6 iepuri și 2 canari și 2 papagali și o țestoasă și câțiva hamsteri.
Vreau o veveriță.
Bine, tati îți va lua una. Imediat ce va fi posibil.
Dar nu vreau orice veveriță, ci una dresata.
Foarte bine.
Dle Wonka, cât vreți pe o veveriță din aia?
Nu sunt de vânzare, nu poate cumpăra niciuna.
Tati?
Îmi pare rău dragă, dl Wonka nu-i rezonabil.
Dacă tu nu-mi iei o veveriță, îmi iau eu una personal.
- Veruka. - Fetițo.
Întoarce-te aici imediat.
Fetițo, nu le lua nucile. O vor lua razna.
Te iau pe tine.
- Nu-i asta! - Tati.
- Nu este. - Tati, vreau să înceteze.
- Ce face? - Verifică dacă e nuca bună.
Se pare că e o nucă stricată.
Unde o duc?
Unde se duc toate nucile stricate. La gunoi.
Și unde duce asta?
La incinerator. Dar îl aprindem doar marți.
- Azi e marți. - Poate nu îl vor aprinde azi.
Poate e blocată un tub aproape de gură, astfel tot ce trebuie să faci
e să te întinzi și să o scoți.
Tocmai am fost informat că incineratorul a fost stricat și sunt gunoaie de 3 săptămâni.
- Care să le amortizeze căderea. - Foarte drăguț.
Să ne continuăm drumul.
Nu știu de ce nu l-am luat până acum,
dar liftul e cel mai rapid mod de călătorie aici.
- Nu pot fi atâtea etaje? - De unde știi tu deșteptule?
Liftul ăsta nu-i unul obișnuit. Asta poate merge și în lateral.
Apeși orice buton și ai plecat.
Un multe. Bun venit la muntele meu.
Nu vreau să vorbesc despre asta.
Ăsta e spitalul cu secția de arși.
E relativ nouă.
Bună Doris.
- De ce totul aici e fără logica? - Nici nu trebuie să aibă.
E prostește.
Fiul meu nu va fi un producător de ciocolată.
Atunci voi fugi în Elveția, Bavaria. Capitalele dulciurilor.
Pleacă, dar nu vreau să aud de tine când te întorci.
Scuze dle, dar închidem noaptea.
Vreau o altă cameră.
Alegeți una.
Poftim, puneți-vă ăștia și nu-i scoate-ți orice ați face.
Lumina asta îți poate smulge ochii din orbite.
Nu vrem asta, nu?
Asta e camera de teste pentru cea mai mare și nouă invenție a mea.
Ciocolata prin televiziune. Într-o zi gătitul va dispare.
Dacă televiziunea poate sparge o imagine în milioane de bucățele și s-o trimită prin aer
și s-o facă la loc la celalalt capăt, eu de ce să nu pot face asta cu ciocolata?
De ce să nu trimit ciocolata întreaga prin televizor?
Pare imposibil.
E Imposibil. Nu înțelegi nimic despre știință.
E diferența între unde și particule.
Nu ai destulă energie să faci această transformare.
Bâlbâiala. Serios, nu înțeleg nici un cuvințel din ce spui.
Bine, voi trimite o ciocolată în celălalt colț al camerei prin televiziune.
Aduceți ciocolata.
Trebuie să fie mare, că știți cum apar oamenii la televizor, mai mici.
E același principiu de bază.
A dispărut.
Acum ciocolata trece pe deasupra capetelor noastre în bucățele mici.
Haideți.
Uite-o cum vine.
Ia-o.
- E doar o imagine. - Fricosule.
Ia-o. Haide, întinde-te și ia-o.
Sfinte Sisoe.
Mănâncă, e aceeași ciocolată, numai că e mai mică.
- Este minunată. - E un miracol.
Imaginați-vă că stați acasă în fotoliu și apare o reclamă.
Ciocolatele Wonka sunt cele mai bune din lume. Nu ne credeți, încercați.
Nu trebuie decât să te întinzi și s-o iei.
- Poți trimite și altceva, ca cereale? - Știi din ce sunt făcute alea?
- E făcută din resturi. - O poți trimite prin televizor dacă vrei.
- Desigur. - Dar oameni?
De ce aș vrea să trimit o persoană, nu au gust prea bun.
Nu realizezi ce ai inventat? Este un teleportator.
Cea mai mare invenție din istorie.
- Tu nu te gândești decât la ciocolată. - Calmează-te, Dl Wonka știe ce vorbește.
Habar nu are. Nu-i un geniu, e un idiot.
Dar eu nu sunt.
Băiete, nu mă călca pe nervi.
- A dispărut. - Să vedem la televizor.
Să sperăm că nu a fost lăsată în urmă nici o bucată.
Cum adică?
Câteodată numai părți din întreg găsesc calea.
Dacă ar fi să alegi jumătate din fiul tău, pe care ai alege-o?
Ce fel de întrebare e asta?
O întrebare. Încearcă canalele, sunt nerăbdător.
Uite-l.
Repede, să-l ia cineva.
- Slavă cerului, e complet nevătămat. - Nevătămat? Ce vorbești?
Nu este altă cale.
- Asta e televiziune, nu teleconferință. - Și ce e de făcut?
Nu știu. Dar avem o mașină care întinde materialul.
- Să-l punem în valțuri. - În valțuri?
Hei, asta a fost ideea mea.
Frate, da' ce slab va fi.
Vreau să-l duci pe domnul și pe... băiețelul lui...
... la valț, să se întindă.
Să ne continuăm turul.
Mai sunt atâtea de văzut. Câți copii mai sunt?
Dle Wonka, Charlie e singurul rămas.
- Doar tu ai mai rămas? - Da.
Ce au pățit ceilalți?
Dragul meu băiat bravo.
Mai avem multe de făcut pe ziua de azi.
Norocul nostru că avem liftul.
Să mergem mai repede. Haideți.
- Sus și afară? Ce fel de camera e asta? - Ține-te bine.
Dumnezeule, ne vom simți de minune.
Nu m-am mai distrat așa de ani de zile.
Afară.
- Doar nu vrei să spui... - Ba da..
Augustus nu-ți mai mânca degetele.
Dar am un gust atât de bun.
- Uite mamă, sunt mai flexibilă acum. - Da, dar ești albastră.
- Tati, vreau și eu cu liftul ăla zburător. - Nu se poate și gata.
Dar vreau.
- Unde locuiești? - Acolo. Casa aia.
- Când se vor întoarce? - Greu de spus dragă.
- Cred că e cineva la ușă. - Bună mamă.
- Mama, tată, ne-am întors. - Charlie!
- El e Willie Wonka și ne-a adus acasă. - Văd asta.
Voi trebuie să fiți pa...
- Părinți? - Da, asta.
Spune că Charlie a câștigat ceva.
Nu doar ceva, ci cel mai ceva din toate ceva-urile din istorie.
Îi voi da acestui băiat întreaga mea fabrica.
Trebuie că glumești.
Nu, îmi făceam tunsoarea semestrială
și am avut cea mai stranie revelație.
În acel singur fir de păr alb, mi-am văzut oglindita munca de o viață.
Fabrica mea, dragii mei de umpa lumpa. Cine-i va îngriji după ce voi muri eu?
Mi-am dat seama că trebuie să-mi găsesc un "păr" și așa am făcut Charlie. Pe tine.
De asta ai trimis toate tichetele alea.
Și aducând copii la fabrică, cel care e mai bun e câștigătorul.
- Asta ești tu Charlie? - Deci ce spui?
Lași astea și vii să stai cu mine la fabrică?
Desigur, vreau doar ca și familia mea să vină.
Sigur că nu. Nu poți conduce o fabrică cu părinții pe cap.
- Fără supărare. - Fără... ticălosule.
Ciocolata trebuie să curgă liber. Altfel sunt repercursiuni.
Uită-te la mine. Nu am familie și sunt un succes gigantic.
Dacă vin cu tine, nu-i voi mai vedea?
- Da, este ca un fel de bonus. - Atunci nu merg.
Nu renunț la familia mea pentru nimic. Nici pentru toată ciocolată din lume.
Înțeleg. Ciudat.
Mai sunt și alte dulciuri în afară de ciocolată.
Îmi pare rău, dle Wonka. Stau.
Este... neașteptat. Și ciudat.
Presupun că în cazul ăsta... la revedere.
- Sigur nu te vei răzgândi? - Sigur.
Bine. Pa.
- Lucrurile vor fi mai bune. - De data asta bunica știa ce vorbea.
Acoperișul a fost refăcut.
Bunicul nu mai stătea în pat. Nu se simțea obosit deloc.
Tatăl lui Charlie a obținut o slujbă la fabrica de pastă,
să repare mașina ce-l înlocuise.
Lucrurile erau mai bune ca oricând.
Dar nu tot așa se putea spune despre Willie Wonka.
Nu pot spune cu siguranță. Am fost sigur pe dulciuri dar nu și acum.
Încerc și tot încerc aromele, mă tot gândesc...
Mereu am făcut cum mi-a plăcut și acum...
Asta e! Fac dulciurile după cum mă simt
și acum mă simt rău și așa ies și dulciurile.
Ești foarte bun.
- Ai auzit de tipul ăla, Walter? - Willie Wonka?
Se spune aici ca dulciurile lui nu se mai vând foarte bine. Presupun că o merita.
- Nu. - Adevărat? L-ai cunoscut?
Da. Am crezut că e minunat, la început. Dar la sfârșit nu a mai fost drăguț.
- Avea doar o coafură ciudată. - Ba nu am.
De ce ești aici?
- Ce te face să te simți mai bine? - Familia mea.
- Ce ai tu împotriva familiei mele? - Nu doar a ta, ci ideea în șine de...
Mereu îți spun ce să faci și ce nu și nu creează o atmosferă prea creativă.
Încearcă să te protejeze pentru că te iubesc. Întreabă dacă nu crezi.
Pe cine? Pe tata? Nici vorbă.
- Măcar nu de unul singur. - Vrei să merg cu tine?
Ce idee bună. Da.
Și știi ceva? Am transpor...
Trebuie să fiu mai atent unde pun asta.
Cred că am greșit casa.
- Ai o programare? - Nu.
Deschide.
Să vedem care sunt stricăciunile.
Nu am mai văzut dinți ca ăștia de la...
De la...
- Willie? - Bună tată.
Toți anii ăștia... și nu ai dat cu ața dentară.
Nici măcar odată.
După aceasta Willie i-a făcut cadoul lui Charlie,
care a acceptat cu o singură condiție.
Ne scuzați că am întârziat, am fost ocupați.
- Stai la cina Willi? - Da, vă rog.
Am pregătit ceva minunat.
Miroși a alune. Îmi plac alunele.
Mulțumesc. Tu miroși a... ca un bătrân.
Ce zici de afine?
Zdrobite, nu întregi?
- Băieți, nu vorbiți la masă. - Scuze mamă.
Cred că ai descoperit ceva Charlie.
Până la urmă Willie i-a cedat lui Charlie fabrica de ciocolată.
Dar s-a ales cu ceva și mai bun...
O familie.
Una ce i se potrivea de minune.
Viața nu fusese niciodată mai dulce.